Dette er historien om en fri fransk flyveeskadrille.
Det er også historien om Frankrig.
For en nation eksisterer ikke kun som streger på et kort, -
- men også i folks hjerter. For millioner af franskmænd -
- har Frankrig aldrig overgivet sig. Det lever stadig stolt -
- i ånden fra det frie franske luftvåben, når det drager i krig -
- i luftrummet over Rheinland.
ET STED I TYSKLAND
Navigatør til pilot. Fem minutter til målområdet.
Fjendtlige fly nærmer sig. Gør klar til at skyde.
Lad bomberne gå, sir.
Her kommer endnu en omgang.
- Alle bomber er smidt, sir. - Godt. Så lad os komme væk.
- Matrac. Vi nærmer os Romilly. - Tak.
- Mor. - Ja, skat.
- Er det far? - Jeg er tilbage om lidt.
Ja.
Åben bombelemmene, korporal.
Til min kone. Til vi ses igen.
Ja, skat. Til vi ses igen.
ET STED I ENGLAND
Jeg skulle tilfældigvis samme sted hen som Dem, mr. Manning.
Hvor er det så ..? Jeg ville bare høre, hvor det var henne.
- Men det er sikkert hemmeligt. - Desværre, sir.
Jeg aner ikke, hvor jeg er. Her er jo ingen vejskilte.
Er vi tæt på kanalen? Selv for en krigskorrespondent er det her sært.
Men det er interessant.
- Så er vi her, sir. - Er det en flyveplads?
- Det er Victoire-eskadrillens base. - Hvor er det hele henne?
- Hvordan kan de flyve herfra? - De franske gør det godt.
De har sans for det praktiske.
- Her er hovedkvarteret, sir. - Jeg tager Deres taske, sir.
- Må jeg se mig omkring? - Selvfølgelig, sir.
Jeg har aldrig før set en militær flyvebase som denne.
Tænk, at alle bombardementerne stammer herfra. Er køerne maskotter?
Ja, de bringer os lykke. De er selvfølgelig engelske.
- Deres mælk er fremragende. - Sært sted for en farlig flyvebase.
Franskmændene har intet imod stilheden, indimellem liver her op.
Lad mig introducere Dem for forbindelsesofficeren.
Kaptajn Freycinet.
Kom ind.
- Goddag, Hastings. - Jeg kommer med mr. Manning.
- Velkommen, mr. Manning. - Tak.
- Jeg vil forlade jer nu. - Bliv dog til middag.
Jeg skal videre. Det er en ordre. Jeg sørger for Deres bagage.
- Godnat. - Mange tak, Hastings.
Held og lykke. Vil De ikke lægge frakken?
- Der er en aperitif på vej. - Det lyder godt, mange tak.
- Formålet med mit besøg er ... - Jeg kender formålet.
De vil gerne se nogle franske forrædere, som Laval ville sige.
Nej, jeg er her for at skrive om den frie franske hær for nyhedsbureauet.
- Vi må jo stå sammen nu. - De kan se nogle af os her.
Tak.
Mener Petain også, De er en forræder, ligesom Laval?
Åbenbart. Men jeg prøver at lade være med at dømme ham for hårdt.
Feltmarskal Petain er en gammel mand og i barbarernes vold.
- Har De set ham for nylig? - Ikke siden slaget ved Verdun.
- Han besøgte vores eskadrille. - Fløj De under den sidste krig?
- Som pilot i Lafayette-eskadrillen. - Så har vi jo trænet sammen.
Vi er gamle kolleger. Lad os få noget mad.
Jeg var pilot i Cigognes-gruppen, så jeg så tit jeres gruppes bomærke.
Hvis jeg havde vidst, De var pilot, kunne vi have spist med piloterne.
- Måske kan jeg møde dem senere. - Selvfølgelig. De er derinde.
Man kan slet ikke høre dem. Kan De huske latteren dengang?
Og larmen fra grammofonerne. Nu kan man slet ikke høre noget.
- Vi er ikke så muntre mere. - Har I bombefly?
Amerikanske B-52'ere. I starten fløj vi med vores egne Farmans.
- De kom her efter våbenhvilen. - Og De kom med dem?
Nu smigrer De. Jeg er jo gammel. Jeg er kun forbindelsesofficer.
- Jeg kom her på en anden måde. - Gruppe A og T skal møde straks.
Gruppe A og T skal møde straks. Skifter.
De skal af sted nu. De skal bare minde tyskerne om, at vi er til.
- Vil De gerne se hangarerne? - Ja, det vil jeg meget gerne.
Pas på trinnet.
Vi kan se dem oppe fra skråningen.
I guder, hvad sker der her? Fly trækkes ud fra lader.
En høstak bliver til et kontroltårn. Var det her, jeg var, da jeg kom?
Hegnene og træerne er væk. Markerne er landingsbaner. Utroligt!
- Men hvor er køerne? - I hangarerne!
De driver køerne ind og trækker flyene ud. Kom.
- De flyver forrest i aften. - Så får de deres sag for.
- De giver mere, end de tager imod. - Når jeg tænker over det ...
... er jeg glad for, vi fløj for 20 år siden.
- Undskyld mig et øjeblik. - Selvfølgelig.
- Igen? - Ja. Det er en særlig lejlighed.
- Så får De lov. Held og lykke. - Tak, sir.
Alle fly skal gøre klar til at lette.
V for Victor, der er fri bane. I må godt lette.
N for Norman. Klar til afgang. God jagt.
- Nu kan vi slappe af et par timer. - Hvor skal de hen i nat?
Berlin igen. Der vil være 2000 bombefly over byen i nat.
- 2000? I guder! - Det vil Matrac sætte pris på.
Jeg har tænkt på de mænd. Specielt på den maskingeværsskytte.
- Jeg har vist set ham før. - Matrac ... Gjorde han indtryk?
Han ser meget bestemt ud. Han er ikke en type, man laver grin med.
Nej. Lad mig fortælle dig noget, jeg aldrig har fortalt nogen før.
For tiden må det holdes hemmeligt. Senere kan det måske blive fortalt.
Det er historien om Matrac og nogle andre.
I årevis blev de udsat for utrolige smerter og ydmygelser.
Jeg mødte dem ... Nej, det kommer senere. Først må vi langt herfra.
Da krigen startede, blev jeg kaldt hjem til Frankrig fra Ny Caledonien.
Jeg var tvunget til at sejle med "Ville de Nancy" til Marseille.
Det var en af den slags fine gamle skuder, fra før verden gik af lave.
Hun var malet sort, men plettet med rustpletter overalt.
Kaptajn Malo kendte de syv have som sin egen baglomme.
Det var også to styrmænd, der så op til deres kaptajn.
Deres selskab gjorde, at den lange rejse ikke blev for belastende.
Nogle gange genlød skibet med hjemlandets sange.
Mandskabet var som de fleste, men de var alle franskmænd.
Vores fyrbødere og kulslæbere kom fra alle de tropiske havne, -
- og de blev styret af en maskinmester af samme skuffe.
Da der kun var tre passagerer, spiste vi ved kaptajnens bord.
Major Duval fra infanteriet sad ved hæderspladsen.
Han havde vist sit mod i den sidste krig og ikke lært noget siden da.
Han havde sin hjælper, løjtnant Lenoir, med. En typisk nikkedukke.
De sad ved vores bord sammen med maskinmesteren og styrmændene.
Der var også en forræderisk mand, der viste sig at være telegrafisten.
Sidste bulletin: "Man havde en stille dag ved Maginot-linien."
"Nazi-radioen bad de franske soldater nedlægge våbnene -
- og ikke ofre deres liv for dekadente demokratier."
"Der blev spillet militærmusik, men franskmændene råbte 'øv'."
Råber franske soldater: "øv"? En soldat skal slås, ikke råbe "øv"!
- Er det en krig eller en koncert? - Vil De så lade kommandanten tale?
Jeg ved, at tyskerne er bange for vores Maginot-linie.
- Det er nemlig rigtigt! - De ved, de ikke kan bryde igennem!
- Skal vi holde den på ubestemt tid? - For evigt, hvis det er nødvendigt.
Maginot-linien er uindtagelig, og Siegfried-linien er uindtagelig.
- Men den hårdknude hjælper ingen. - Freycinet, jeg kan godt lide Dem.
Sejren tilfalder den hær, der holder ud længst.
Den hær, der holder fem minutter længere, og det vil være vores.
- Vi har en jernhård disciplin. - Hvad, hvis de går udenom?
I et demokrati har selv en soldat lov til at tænke selv.
Disciplin er vigtigere. Hæren er ikke en diskussionsklub.
Er De da klogere end feltmarskal Petain og generalstaben?
Den britiske generalstab har ingen blind tro på Maginot-linien.
De har heller ikke bygget den. De er bare jaloux. De kræmmere.
- De ønskede at levere cementen. - Godt sagt, kommandant.
- Briterne vil slås. - Til den sidste franskmand.
- Det sagde kommandanten her også. - Det sagde Goebbels også.
- Kalder De os illoyale? - Lad os nu ikke kalde nogen noget.
Jeg tager imod Deres undskyldning. Tiden vil vise, at jeg har ret.
I den atmosfære rejste jeg halvvejs rundt om jorden.
Da vi nåede til Panama, var Maginot-linien faldet.
Den franske hær var på flugt. Det hele gik meget hurtigt.
Maginot-linien faldet! Hvad med vore allierede?
Hvad sagde jeg? Frankrig må forbande den dag, det indgik i en alliance.
Vi sejlede gennem Panamakanalen og videre mod Marseille.
Telegrafen summede med nyt om torpedoer og fjendtlige fartøjer.
Ohøj på broen. U-båd. 30 grader til styrbord.
Sæt alarmen i gang.
- Hvad kan De se? - Den ser mistænkelig ud.
Gør kanonerne klar.
Vent med at skyde.
- Vi risikerer at blive ramt! - Vent med at skyde.
- Det er ikke en u-båd. - Det er et slags fartøj.
- Se der! - Det er en mand. Han er i live.
Det er nok overlevende fra et sunket skib. Hold mod styrbord.
Hold mod styrbord.
Langsomt.
- Stop. Hejs redningsbåden ned. - Gør båden fri af fortøjringer.
Hejs den ned.
Hurtigere, hurtigere.
Hejs den ned.
Vær forsigtig med dem, mænd.
De er meget svage.
Merci, merci.
Det trængte jeg til. Jeg har ikke spist i 20 dage.
- Jeg har ikke fået vand i fem. - Så vil jeg lade jer hvile nu.
Læg dem i agterlukafet. Sæt ekstra køjer op. Skynd jer!
Bed kokken om at lave noget mere grød og find noget tøj til dem.
- Nå, er de så franske? - En af dem er helt sikkert.
- Men de er ikke sømænd. - Desertører fra Afrika?
- Tror De ikke det, major? - Vi er ikke i nærheden af Afrika!
- Har De en bedre idè, Freycinet? - Vi er nok nødt til at spørge dem.
- Vi får sikkert bare løgne. - Er De ikke lidt uretfærdig?
Jeg ved, hvem de er, selv om jeg ikke har set dem før i morges.
Men jeg har visse evner som detektiv. De ligner straffefanger.
Nogle af dem kan have aftjent disciplinære straffe.
- De kommer fra "Djævleøen". - Fra Cayenne? Det kan ikke passe!
Den ligger 1500 mil herfra. Det kan man ikke klare i en kano.
De kender ikke den slags. Jeg har været udstationeret i Cayenne.
Jeg kan kende en straffefange. De er nogle desperate skurke.
- Vi må høre, hvad de har at sige. - Som De vil.
- Det vil more mig at afsløre dem. - Vi får se, mine herrer.
Godaften! Giv agt, mine herrer.
Også Dem. Har De ikke lært, De skal stå, når De ser en officer?
- Nej! - Det er lige meget på mit skib.
Lad os alle sætte os ned.
Tak, sir.
I er vist langt hjemmefra.
- Oui, Kaptajn. - Er I alle franskmænd?
- Ja, sir. - Hvad hedder De?
- Renault. - Fortæl os, hvem I er.
Med glæde, sir. Vi er guldgravere fra Venezuela.
De tre af os er født i Frankrig, to er født i Venezuela.
- Med franske forældre. - Godt, fortsæt bare.
Vi arbejdede et sted, som ligger 300 mil oppe af en biflod til Orinoco.
Stedet ligger langt inde i junglen. Det kan kun nås med en kano.
Vi havde lige hørt om krigen.
Der er ingen radio, civilisation eller beboelse i 100 mils omkreds.
- Hvordan fik I det at vide? - Ved et tilfælde.
Tre indianske gummisamlere stoppede ved vores lejr.
Kan I huske det? Vi købte lidt forsyninger, blandt andet en økse.
- Den var pakket ind i en avis. - Hvilken avis var det?
"Caracas Diario". Den var fra den tredje november.
Da hørte vi først om krigen, der var et angreb på Maginot-linien.
- Sært. Og I var interesserede? - Selvfølgelig. Vi er jo franske.
- Vi ville tage hjem for at slås. - Selvfølgelig.
- Hvad hedder De? - Matrac.
De er åbenbart lederen. Kan De fortælle os det.
- Jeg kan godt tale for de andre. - Ingen har spurgt Dem.
- Nå, kom så. - Vi har ingen leder.
- De ville gerne sige noget. - Tak, sir.
Jeg forstår godt, De var skeptisk over for vores motiver.
Kun den største patriotisme kan få folk til at forsøge dette.
Vi havde jo kun vores lille kano og fem kilo guldstøv.
Vi ville sejle til Panama og få plads på et skib til Frankrig.
Vi kæntrede i en dønning og mistede guldet og vores pas.
Vi fik båden rettet op og fortsatte. Fra da af var vi fortabte.
Hjælpeløse. Uden mast og sejl.
Alt dette skete for tre uger siden.
- Er De en indfødt Venezuelaner? - Ja. Fra Ciudad Bolivar.
Dem deromme bagved! Hvad hedder De?
- Jorge Garou, til tjeneste. - Hans udtale er perfekt.
- Og I har ingen papirer? - Nej, det fortalte Marius Dem jo.
- De ligger på bunden af Orinoco. - På bunden af floden!
Det var belejligt! Vi får se. Har De nogle spørgsmål, kaptajn?
Nej, De har vist stillet nok spørgsmål.
Ja, jeg har været meget grundig.
- Har I alt, hvad I behøver? - Ja. De har været meget venlig.
Godt.
Deres historie virkede meget sandsynlig og ligefrem.
De var åbenlyse løgnere. Man skal aldrig stole på folk.
- Specielt ikke fanger. De lyver! - Jeg tror overhovedet ikke på dem.
De giver de skurke lov til alt for meget, kaptajn.
- Hvad foreslår De? - Overlad dem til politiet.
- De har jo intet at frygte. - Var der andet?
De bør spærres inde. Jeg kræver det som officer i hæren.
Husk nu, at jeg er kaptajn her. Ingen skal spærres inde.
Han bliver værre og værre. Bare vent, til vi når Marseille.
De har ret. Han bliver værre og værre.
- Hvad sejler vi nu? - 180 omdrejninger, sir.
195 omdrejninger. Jeg vil nå til det farlige område ved solnedgang.
Fuld fart frem! 195 omdrejninger.
Godaften. Dejligt vejr.
- Vi nærmer os heldigvis Frankrig! - Det er måske ikke så godt for jer.
Jeg må advare jer.
Duval er overbevist om, at I er flygtet fra Cayenne.
Nogle af de andre tror det også. Og jeg er også blevet overbevist.
Kan De vente her et øjeblik?
Kom venligst med indenfor.
- Sid ned. - Tak.
Renault har fortalt os, hvad De har sagt.
- Det er sandt. Vi er straffefanger. - Vi er franskmænd!
- Vi kan stadig dræbe tyskere. - Hold mund!
Vi er lige så gode som alle andre. Vi er ikke svæklinge. Vi kan slås.
Bland dig udenom, Petit.
- Hvorfor fortalte De os det? - For at I kan passe på.
- Vil De hjælpe os? - Ja. Frankrig har brug for jer.
- Hvad sagde jeg! - Selv om vi er fanger?
- Det er da lige meget. - De må hellere høre vores historie.
- Fortæl ham det, Renault. - Hvor skal jeg begynde?
Der er Petit fra Provence. Hvorfor blev han straffet?
- Fordi en bonde elsker sin jord. - Jeg arvede jorden fra min far.
Han havde arvet den fra sin far. Min kone og jeg dyrkede den.
Så byggede regeringen en dæmning, og min jord blev oversvømmet.
- Jeg gik vist amok. - Han ville ødelægge dæmningen.
Politiet prøvede at stoppe ham, men han sårede flere og dræbte en.
Jeg slap billigt. I stedet for dødsstraf blev jeg sendt til Guyana.
Det er den mest korrupte og forsømte af vores kolonier.
I det fugtige tropiske klima bor der 6000 mænd som os, -
- der kæmper med underskoven i den mørkeste jungle.
Slaver, tortureret af varmen, fugten, feberen og fordærvet mad.
Man enten dør eller bliver sindssyg.
Her kunne De have set Petit arbejde på at bygge en vej.
Fangerne kalder vejen for "Vej Nul", fordi den aldrig bliver færdig.
Man har bygget på den i 50 år, og den er 25 kilometer lang.
Af de 25 kilometer er der en død fange for hver meter.
I nærheden kunne man også have set Carou i en mahogni-lejr ved Charven.
Han var mekaniker før, men han dræbte sin kæreste i et skænderi.
Nogle mente, det var barbarisk, at han gjorde det med en økse.
Garou har forbedret sig siden da. Han har lært sig disciplin.
Cayenne vil lære dig disciplin. Lad mig nu præsentere mig selv.
De har sikkert opdaget, jeg er meget smart og følsom.
Dette gjorde mig til den bedste lommetyv og pengeskabstyv i Paris.
Så jeg fik samlet mig de dejligste og skønneste rigdomme.
Deres historie er interessant, men De bliver jo helt tør i munden.
- Der er noget cognac i min kahyt. - Tak. Hvad er der ellers?
Jeg tager chancen.
- Fortæl mig nu om Dem selv. - Jeg er en desertør fra hæren.
I sidste krig meldte jeg mig, da jeg var 16, men jeg stak hurtigt af.
Jeg opdagede noget skrækkeligt ved mig selv. Jeg var en kujon.
Senere tog jeg til Marokko for at melde mig til fremmedlegionen.
Da blev jeg arresteret, men selv en desertør kan elske sit land.
Kan De forestille Dem, hvordan jeg havde det hver morgen, -
- når jeg så trikoloren blive hejst?
Jeg så en anden, der også så på flaget.
Synet af flaget virkede som en hellig velsignelse på ham.
Jeg følte mig knyttet til den mand.
Fordi vi hver morgen gjorde det samme samtidig.
Fangerne kaldte ham "Grandpere". Han var en fri mand.
Han havde udstået sin straf, men han måtte ikke forlade kolonien.
Og da frie mænd ikke kan få arbejde, var deres situation håbløs.
Men Grandpere var snarrådig og begyndte at fange sommerfugle.
Han solgte sommerfuglene til samlere og som varer til turisterne.
Så lidt efter lidt havde Grandpere fået samlet sig en lille formue.
Grandpere havde nemlig en plan. Den samme plan som alle os andre.
Flugt!
Stop! Denne vej er lukket. Vi passer ikke på sommerfugle.
Jeg har hørt, her var en særlig art. Her har De lidt bompenge.
- Det er jo billige cigaretter. - Ikke når De sælger dem videre!
Åh, fandens også.
Hej. Hvordan har dine sommerfugle det?
- Hvordan har dine myg det? - Jeg ville ønske, de var tyskere!
- Hvad sagde du? - Han spurgte dig om noget.
Jeg sagde, jeg hellere ville slås med tyskere.
- Ville du slås for Frankrig? - Mere end nogen anden.
Ikke end mig. Jeg hader nazisterne endnu mere end vagterne.
- Hvad med dig? - Arbejder du for hæren?
- Jeg spørger bare. - Jeg er patriot.
Og min ven Marius er også patriot. Ham, der står ovre ved vagten.
Han er god til at bestikke folk, han ville være god under en flugt.
Måske.
- Man kan jo ikke flygte. - Du skal ikke høre på ham.
- Han laver bare grin med os. - Men jeg ved, han har penge!
- Det gør jo en forskel, ikke? - Jo, det gør en forskel.
Du, der! Ham her er faret vild. Han skal sove med jer.
Er det måske et hotel, vi bor i? Her er allerede overfyldt.
Mange tak, kære venner.
- Hvad laver du her? - Jeg betalte ham for at være her.
- Jeg har taget en gave med. - Du er da ikke faret vild.
Jeg måtte jo have en undskyldning. I sagde, I ville slås for Frankrig.
Så det må jo betyde noget for jer, selv om I er her.
- Vi kunne jo snakke om Frankrig. - Det var da en tosset idè.
Jeg tænker på Frankrig hele tiden, på min gård og min kone.
Ja, det er godt at have en gård, den franske jord er den bedste.
Jeg foretrækker Paris. Montmartre. Moulin Rouge og kvinderne.
Paris er ikke Frankrig. Jeg elsker det åbne landskab, vejene, træerne.
Loire-dalen er det smukkeste sted i verden.
Frankrig er traditionen for mig: Versailles, Jeanne d'Arc, kirkerne.
Napoleons gravmonument i Invalides. Vendme-pladsen.
Traditionen var mere, end en skamfuld 16-årig kujon kunne klare.
Jeg ville gladelig ofre mit liv, hvis bare jeg kunne få oprejsning.
- Jeg ville dø for mit land. - Hvem ville ikke det?
Hvis jeg var sikker på, at I følte som jeg for vort land, -
- at I ville slås for Frankrig, hvis I havde muligheden for det.
Hvis jeg var sikker på det, så kunne jeg ...
Så kunne jeg, selv om jeg er gammel, alligevel hjælpe mit land.
- Sig mig, hvis I var i Frankrig ... - Så ville vi slås, hvorfor det?
Vi er ikke i Frankrig. Vi er i dette møghul. Skulle vi spadsere hjem?
Vi kunne måske købe en kano, så kunne vi sejle langs floden.
- Og få plads på et skib. - Gør du grin?
Jeg vil være sikker på, I taler sandt. Jeg har talt med andre ...
Kan jeg nu tro på jer? Lyver I for mig?
- Kan I klare floden? - Jeg kender en, der kan.
- Hvis han kunne tage med ... - Han hedder Matrac!
- Kan han få os ud af sumpen? - Jeg kender alt til sumpen.
Matrac sejlede til Venezuela en gang, men han blev sendt tilbage.
- Er han patriot? - Han er mere patriot, end vi er.
Han har kæmpet mod nazisterne før, i 1938, under München-krisen.
Daladier er rejst hjem fra München, efter han forrådte os til fjenden.
Der er lige sket noget utroligt her i lufthavnen. Fik du det?
I stedet for at angribe ham hylder folk ham som en helt.
Folk kastede noget efter ham, ikke sten, men derimod blomster.
Det er utroligt!
Raoul, send det her i trykken.
SKANDALE I MÜNCHEN! JEG ANKLAGER DALADIER
Det hjælper ikke noget, Jean!
Det hele er blevet smadret. Så du de fascister til politimænd?
Det er ikke nemt lige nu, men husk på, der stadig er folk som os.
De stod bare dèr og så på.
Du har kørt dig selv for hårdt. Du har brug for hvile.
Jeg har det. Romilly! Du sagde, du ville tage tilbage engang.
- Romilly? - Ja. Kan du huske det?
- Kan du huske, hvor vi mødtes? - Lige rundt om hjørnet.
Her er det. Du havde en blød hat på og en kurv under armen.
Ikke andet? Det må have været varmt. Hvor længe er det siden, Jean?
- Det føles som en evighed. - Tænk ikke på det.
- Du er meget smukkere nu. - Virkelig?
- Hvorfor har vi ikke giftet os? - Jeg har tit tænkt på det.
Men jeg havde en rival: Frankrig.
Det er forbi nu. Tror du, det er for sent nu?
Hermed erklærer jeg jer nu for rette ægtefolk at være.
Tillykke.
- Kan vi få et bord til to? - Ja, værsgo.
- Skål. Hvordan har knæet det? - Det går fint, hr. borgmester.
En krigsskade. Hans sønner er også soldater. Tror I, der bliver krig?
Bliver krig? Vi har allerede mistet Rheinland, Wien og München.
- Tal nu ikke om politik, Jean. - De har ret. Ikke i aften.
Lola! En dejlig kærlighedssang.
Jeg kan vist godt danse endnu. Skal vi danse, Rosalie?
Er du glad?
- For os to. - Sammen for evigt.
Man kan sige meget mere med lidt musik end med en masse ord.
- Hvad ønsker De? - Hvad har De i dag?
Jeg har nogle flotte røde blomster.
- Lad mig få nogle af dem. - Fint. Jeg pakker dem lige ind.
JEAN MATRAC ANKLAGES FOR MORD
- Tak. - Deres penge?
- Lad os gå nu, Jean. - Har du lige set et spøgelse?
Jeg er bare lidt træt af at købe ind.
Du er skør. Vi har lige pakket ud, og nu vil du rejse igen.
Jeg vil have min bryllupsrejse, mens jeg stadig kan.
Kan du huske den sejltur, du sagde, vi skulle tage en dag?
- Du ville skrive om Sydamerika. - Ja. Guatemala. Peru.
- Det er længe siden. - Vi kunne gøre det nu. Sejle ...
- Hvad er der galt? - Ingenting.
Tossede unger.
Du kan godt åbne øjnene. De ramte os ikke.
- Jeg kan ikke klare mere. - Der skete jo ikke noget.
- Det er ikke det. - Hvad snakker du om?
- De leder efter dig, skat. - Hvem leder efter mig?
Politiet. Du er eftersøgt for mord.
KONTROVERSIEL FORLÆGGER EFTERSØGT FOR MORD
- Jeg vil ikke stikke af. - Kan du ikke se det, Jean?
- De kontrollerer jo dommerne. - Det skal de ikke få lov til.
For min skyld ...
- Sandheden må frem. - Du har ingen avis.
Jeg kan stadig tale. Jeg kan forsvare mig i retten.
Du ender med at blive dræbt. Du må ikke ende som martyr.
Det drejer sig jo ikke kun om os, men hele landet.
Hvis vi kan komme til Amerika, kan vi slås derfra.
Vi kan fortælle sandheden, så folk ved, hvad der foregår.
- Jeg beder dig, Jean. - Godt. Så lad os tage afsted.
Jean!
Jean, er du vågen?
- Jean! - Jeg er herude.
- Jeg blev så bange. - Jeg kunne ikke sove.
Jean Matrac? Du er arresteret.
For at opfordre til oprør og for mordet på Raoul Dulaine -
- og for andre forræderiske handlinger mod fædrelandet -
- idømmer jeg dig 15 års fængsel i fangelejren i Guyana.
Jeg venter på dig.
- Tvivler du så på, han er patriot? - Nej, han er en stor patriot.
Han kan lede os. Men hvor er han? Hvor kan vi finde ham?
- Han sidder i isolation. - Hvad har han da gjort?
Han fik et særligt vigtigt brev, og en vagt tabte det i mudderet.
- Så Matrac stak ham med en kniv. - Men man kan blive skør af det!
- Ikke Matrac. - Marius kan give ham en besked.
Han er værd at vente på, om det så var i flere år.
Her på øen St. Joseph er der en ganske særlig bygning.
Man kan blive skør i disse celler. Man kan kun se de tomme vægge.
Man kan kun tænke på flugt. Man kan kun høre sin egen puls.
Langsomt giver ens hjerne, krop og sjæl op.
Så bliver man anbragt i afdelingen for de sindssyge.
Indtil da kan man blive i cellerne for dem, der ikke er sindssyge.
Kun på vej til at blive det. I måneder havde Matrac siddet der.
På grund af hans iltre sind var isolationen hård for Matrac.
Men på en eller anden måde klarede han sig igennem dagene.
Det er retfærdighed! Smukke, dekadente Frankrig!
Et land der skaber svinske fascister. Jeg hader Frankrig!
- Han bliver snart helt skør! - Nej, jeg gør ej, min ven.
Tag dig særligt af Matrac. Han er en god ven af politikere.
- Han har indflydelse. - Du er så rådden som Frankrig selv.
Hvis der kommer breve, må du give ham dem straks. Han hader at vente.
- Nu skal du få! - Matrac har ikke fattet det endnu!
Han er håbløs!
Matrac. Marius.
- Hvad laver du her? - Ikke noget.
Det var den mand, vi valgte.
Da han kom tilbage, var det hele parat.
Marius havde fået til opgave at passe på vores barakker.
Grandpere ventede med en kano ude i sumpen. I nat skulle det være.
Alt var parat. Med en smule held ...
Ikke før klokken ti!
- Jeg tager også med! - Hvorhen?
Med jer! Hvis jeg ikke kommer med, sladrer jeg!
- Godt, Bijou. Du kommer med! - Hov, I der! Sluk lysene!
Sluk lysene. Hurtigt!
Vi ventede i halvmørket.
Klokken ni.
Halv ti.
Fem minutter i ti.
Et minut i ti.
Hvad foregår der her? Hallo? Skynd jer!
- Hvem er det på gulvet? - Bijou! Stukket ned!
Tilkald vagterne.
- Hvor er Bijou? - Han ombestemte sig.
- Hej, Grandpere. - I klarede det!
- Nej, vi er stadig i barakkerne! - Hold kæft.
- Så du er Grandpere. - Og du er Matrac.
Jeg er glad for, at du vil lede os tilbage for at slås for fædrelandet.
Nå, vi må hellere smutte.
- Du sprøjter vand op i kanoen. - Vi er for mange i båden.
- Vi synker, når vi kommer på havet. - Vi må tage chancen.
Det bliver lyst nu. Vi må forlade floden og sejle videre i aften.
Fire, fem.
- Vi er en for mange. - Med Bijou havde vi været døde nu.
- Jeg ved godt, jeg er den tungeste. - Det er rigtigt. Han er valgt!
Skal vi efterlade Petit, når vi skal hjem og dræbe tyskere?
- Vi kan ikke efterlade ham! - Han vejer mest.
- Nå, Grandpere? Det er din kano. - Det er hans skyld, vi er her nu!
- Du var ikke med fra starten! - Og hvad så? Jeg er den mindste.
- Selv Garou vejer mere end mig. - Du vejer nok!
- Jeg gav Matrac besked! - Hold kæft! Nå, Grandpere?
Petit tager af sted, gutter. Og I kan alle tage med ham.
- Det er mig, der bliver her! - Lad ham tale ud! Hvad vil du?
Ser I, gutter, det er sådan her ...
I 35 år har jeg troet, at mit eneste håb var at flygte.
Det var, hvad jeg troede, og dette var min sidste chance.
Jeg ville aldrig få en ny chance.
Men nu opdager jeg, jeg er bange for havet.
Jeg er bange. Det er sandheden.
- Jeg ved nu, at jeg ikke har modet. - Du lyver, Grandpere.
- Du er meget modigere end mig! - Ja, måske kunne jeg klare det.
Men jeg har ombestemt mig.
Jeg vil ikke rejse. Stedet her er blevet til mit hjem.
- Du lyver. - Hør nu her. Også dig, Matrac.
Det er min kano, og jeg bestemmer, at I skal sejle i den.
Jeg er over 65. Jeg er for gammel til at slås.
Det var jo idèen med det hele!
Eller var det? Jeg fik jo jeres løfte om det.
Jeg vil godt have det igen. Mere formelt denne gang.
- Som om I var i en kirke. - Skal vi sige fadervor?
- Hvad er ordlyden? - Det ved jeg ikke præcis.
Jeg må finde på det undervejs. Rejs jer op, alle sammen.
Løft jeres højre hånd.
Dette er mellem jer og mig. Sig "jeg" og så jeres navn.
"Jeg lover, at jeg vil gøre alt, der står i min magt -
- for at nå til Frankrig, vort fædreland."
"Vi elsker vort fædreland i medgang og modgang."
"Jeg lover at slås for det -
- til min sidste blodsdråbe."
Det var vist det hele. Kom så i båden og spild ikke mere tid.
Held og lykke.
Vi har måttet gå igennem meget for at nå hertil. Vi tager ikke tilbage!
- Det skylder vi Grandpere. - Han er denne histories sande helt.
Jeg er enig. Det var et godt løfte, I aflagde. I må ikke bryde det!
Det bliver ikke brudt.
Vi stoler på hinanden.
Nå, vi har talt hele natten. I må hellere få noget søvn.
- Vil De hjælpe os? - Ja. Jeg taler med kaptajn Malo.
Han er enig med mig i, at ingen soldat er ubrugelig for Frankrig.
Alle mand på dæk!
Jeg har lige fået en besked, som angår os alle.
"23. juni. Frankrig, under feltmarskal Petains ledelse, -
- har indgået en våbenhvile med Tyskland."
"En midlertidig regering i Vichy forhandler med tyskerne."
"Nazisterne vil besætte Paris. Hitler ankommer i triumftog."
Jeg vil ikke forsøge at udtrykke, hvordan vi alle har det -
- på denne den sorteste dag i vort fædrelands historie.
Detaljer vil blive slået op på opslagstavlen, så snart de ankommer.
Fortsæt venligst med jeres arbejde.
- Lav en højdemåling. - Javel, sir.
- Nå? - Jeg har brug for Deres råd.
Ifølge mine ordrer skal jeg sejle til Marseille.
Men så får nazisterne mit skib og dets last.
Tyskerne vil sikkert blive glade for seks tons nikkel.
Men de vil hverken få lasten eller skibet her.
- Jeg tager til England i stedet. - Fint.
- Hvad med Duval? - Han må ikke vide noget.
Mine styrmænd bliver glade, og jeg kan stole på besætningen.
Men jeg kan ikke stole på maskinmesteren. Han hader England.
- Vil straffefangerne støtte os? - Det vil de alle.
Undtagen Matrac, og de følger ham. Så De ham lige før?
Jeg ville betro ham mit liv. Han er fransk af hele sit hjerte!
Mere end nogle af de andre. Måske mere end os andre.
- Jeg må jo stole på Deres ord. - Det tror jeg også, De kan.
Kaptajn Freycinet ...
Kan De overtale kaptajn Malo til først at nå Marseille om natten?
Jeg vil svømme i land. Jeg stoler ikke på Duval.
- Hvorfor ikke? - Jeg ved, han tilkalder politiet.
Hvad, hvis I slet ikke kommer til Marseille?
Det skal jeg. Jeg er ligeglad med mit land. Mit elskede land er dødt.
Jeg så det dø i Rheinland og München. Jeg kan ikke lyve mere.
- Jeg tager tilbage til en kvinde. - Jeg ved besked med Paula.
Men Frankrig er i krig. Hvorfor hjælpe Dem, hvis De ikke vil slås?
- Det er op til Deres samvittighed. - Paula vil have sin mand igen.
Den Patriot, der elskede sit land. Vil De forråde hende?
Det er op til Deres samvittighed.
Vi drejede mod nord mod England.
Men kunne hemmeligheden holdes?
Om morgenen den 26. juni blev jeg vækket af stilheden.
Jeg troede, der var maskinstop. Hvor længe mon det ville vare?
Heldigvis var det vindstille. Jeg ringede efter messedrengen.
Jeg troede ikke, der var noget galt, men så så jeg, at pistolen var væk.
- Bliv der! - Hvad er meningen? Åbn døren!
- Hvem har låst min dør? - Det har jeg. På Duvals ordre. Kom!
- Hvor er kaptajn Malo? - Ham får De at se.
Fortsæt!
- Hvad er meningen med det her? - Fik De ordre til at ændre kursen?
- Det angår ikke Dem. - Vi er ikke på vej til Marseille.
- Vi kan blive fanget af briterne. - Er det da så slemt?
- England må ikke få vores skibe. - Foretrækker De, tyskerne får dem?
Det har vi diskuteret før. Nu afgør vi det med magt!
Før ham ned til de andre.
Europa har fået nye herskere, og Frankrig er blevet en del af dem.
Kodeordet er disciplin! De skal styre dette skib under min kommando.
- Det er røveri, Duval. - Det lader vi politiet bedømme.
Jeg sætter Dem fri, hvis De sejler skibet tilbage til Marseille.
Nej! De får ikke dette skib i havn. Ingen ærlig sømand vil hjælpe Dem.
Dem, der samarbejder, vil blive belønnet af det nye Frankrig.
Også jer fanger. Dem, der hjælper os til Marseille, bliver benådet.
Vive la France!
Stop!
Indtag jeres pladser. Gør klar til at sejle. Lås fyrbøderne inde.
Og sørg for, at de gør deres job. Og ikke mere pjat.
- Spær dem inde. - Kom så!
- Godt gjort, folkens. - Det var en fornøjelse.
Der er ingen døde. Ukrudt forgår åbenbart ikke så let.
- Lås Duval og hans mænd inde. - Gå op på B-dækket, i to.
Tak, Matrac.
- Ryd dækket. - Giv en hånd, folkens.
De vil fortryde dette, Malo. De vil virkelig fortryde det!
Stille, folkens. Stille!
- Den rotte angiver vores position. - Lad mig ordne ham!
- Udfør ordrerne. - Gå i gang.
- Hvad skal jeg gøre? - Bed om positionen. Vi er på vej.
Hør!
- Motorer! - En flyvemaskine.
- Jeg kan ikke se den. - Vær klar ved maskingeværerne.
Klar ved geværerne agter!
Gå i dækning.
Skynd jer i dækning!
- Bombeudløser, overtag! - Jeg tager over nu.
Det skal I få betalt!
Matrac, hvad er det, De gør? Stop det, Matrac!
- De kan ikke myrde dem. - Hvem er det, der er morderne her?
Vive la France!
Vi ordnede dem. Vi gav de tyskere en lektion.
- Det var godt, du gjorde det. - Vi gjorde det alle. Jeg skød bare.
Vi smadrer dem alle sammen, ikke? På samme måde som dette fly.
- Vi smider dem ud af Frankrig. - Selvfølgelig gør vi det!
Nå, men vi fik lasten til England. Og de blev glade for al den nikkel.
Vi fik også mændene til England. Vi sagde, at de var skibbrudne.
Nu kan jeg huske Matrac! Han kæmpede bravt for sin lille avis.
Han kæmper stadig. Nu kæmper han bare med bomber i stedet for ord.
Er Paula blevet genforenet med ham? Har han set sin søn?
- Nej, men han besøger dem tit. - Hvordan?
Når han er på et bombetogt, smider han tit et brev ned til dem.
I dag bad han om tilladelse til at flyve forbi med et brev til hende.
Så De kan forstå, de er faktisk ikke adskilt.
- Flyverne kommer tilbage nu. - Tak.
Lad os gå over til hangarerne.
Hvad skete der med de andre? Hvor er kaptajn Malo?
Han er kaptajn på en minestryger, der sejler i den Engelske Kanal.
- Og Garou? - Ham får De at se.
Davs, Garou.
- Godaften, kaptajn. - Hvordan går det.
- Fint, tak. - Kom herned.
Dette er korporal Garou. Han er den bedste mekaniker i Storbritannien.
Giv ham lidt gammelt jern, og han bygger et fly på tre timer.
Nu overdriver De. Det ville mindst tage fire timer.
- Det er mig en glæde. - Hvad med Petit?
Han er en utrættelig arbejder her. Han arbejder ofte 18 timer i døgnet.
- Der er han jo. Davs, Petit! - Davs, kaptajn.
- Det var vist dem alle. - Undtagen en. Hvad med Renault?
Han er pilot på det fly, Matrac flyver med i aften.
De kommer nu, kaptajn.
C for Charles er landet. 0-4-1-7.
F for Freddie er landet. 0-4-2-3.
N for Norman er landet. 0-4-3-6.
Var det jer, der ramte olietanken? Vi gjorde god brug af lyset derfra.
- Heil Hitler! - Ja, vi heilede ham godt igennem.
- Dette er major Dompierre. - Vil de have en cigaret?
- Hvor er Renault? - Han kommer snart. Gå De bare.
- Ikke så længe, vi mangler en. - V for Victor, kom!
Over til dig.
- Bliv ved. - V for Victor, kom.
- V for Victor. Kom. - De er her alle, undtagen Renault.
De gav ham lov til at forlade os andre. Hans fly blev hårdt ramt.
Vi kan desværre ikke nå Romilly. Vi må vende om nu. Desværre, Matrac.
Du skal ønske noget og så puste lysene ud.
- Er det slemt at ønske noget grimt? - Ja.
- Selv om det er om Hitler? - Det er bedre at ønske noget godt.
- Så ønsker jeg, at far ... - Du må ikke sige, hvad du ønsker.
Jeg ved alligevel også, hvad det er. Blæs nu så meget, du kan.
Nu bliver jeg som far, når jeg bliver stor. Hov, nu sagde jeg det.
Det gør ikke noget. Du har alligevel allerede fået dit ønske opfyldt.
Du ligner ham på mange måder. Du har hans øjne og hans hænder.
- Jeg håber, du har hans hjerte. - Var det verdens bedste?
Det er et godt hjerte. Et følsomt hjerte i en barsk krop.
Du kan takke Gud, hvis du kommer til at blive som ham.
- Må jeg spise min kage nu? - Tag din hagesmæk på.
- Er det far? - Måske. Lad os se efter.
- Er du sikker på, det er far? - Måske.
- Jeg tror, det er ham. - Ved han, det er min fødselsdag?
- Ja, det gør han. - Men de kommer ikke her.
Nej, min kære. Han fløj ikke forbi her.
Måske var det ikke ham.
Der!
- Der er han, kaptajn. - De har ører som en hund.
V for Victor kalder Fox. Vi er klar til at lande.
To motorer er ødelagte. Begrænset kontrol. Sårede.
Victor har problemer. Vær parat med ambulancen.
Bårebærere! Beaumont er såret. Skynd jer! Han bløder kraftigt.
- Også Matrac. - Matrac er såret, kaptajn.
Han ramte to Messerschmitt-fly. Han fik ikke den tredje.
Det var hans knægts fødselsdag. Vi kunne ikke nå frem.
Jeg kender ikke mere passende mindeord for vores ven -
- end dem, han selv skrev, men ikke fik afleveret.
"Min kære søn. I dag bliver du fem, og din far har aldrig set dig."
"En skønne dag, i en bedre verden, vil han se dig."
"Vi vil sammen møde både vidunderlige og skrækkelige ting."
"Vi vil se ti tusind grave, og hadet vil flamme i dit hjerte."
"Men det vil aldrig ske igen. Din far har fjernet den svulst -
- ved hjælp af jern og ild. Millioner har hjulpet ham."
"Deres indsats har afgjort din fremtid. De ofrede deres liv."
"Du arver det, som jeg og mine venner har vundet med vores blod."
"Fra deres hænder har du fået frihedens flag."
"Min søn. Du må bære det flag i den fremtid, de har gjort mulig."
"Det vil være tragisk, hvis det ikke lykkes os at skabe en verden, -
- hvor de unge kan elske uden frygt, forældre se deres børn vokse op, -
- og folk kan gøre sig fortjent til hinandens tillid. Pas på din mor."
"Jeg sender dig et knus. Jeg kysser jer begge. Må Gud passe på jer."
"Vi ses, når vores arbejde er gjort. Indtil vi ses, må du huske dette:
Frankrig lever! Vive la France!"
Vive la France! Det brev vil blive afleveret.
Tekstning: IFT A/S